Когато заспиш,
не осъзнаваш че спиш докато не се събудиш.
През тези липсващи часове един съвсем друг свят оживява.
Добре дошъл в нощната смяна.
Моето име е Бен Уилис.
И три нощи в седмицата, аз работя нощна смяна в Sainsburys.
За мен, супермаркета е търговска сграда.
Настрани от очевидната търговия с храна и продукти за домакинството,
супермаркета търгува с времето.
През часовете в които повечето нормални хора спят,
Аз търгувам моето време.
Аз разменям това време за пари.
Аз им давам осем часа,
а те ми дават пари.
Cashback.
- Здравей Бен. - O, здрасти.
Отново закъснявам.
Дженкис ще ме убие.
Ще се видим по късно.
Да, до после.
- Шерън! - Да, Г-н. Дженкис.
- Отново закъсняваш Шерън. - Съжалявам, Г-н. Дженкис.
За втори път тази седмица.
Знам, Г-н. Дженкис. Съжалявам, няма да се повтори.
Добре. OK...
Тези изтъргувани осем часа ми носят пари които са ми нужни за да си платя обучението в арт колежа,
където голяма част от моята първа година беше посветена на поставяне на основите на един застоял живот.
Престани да го зяпаш Бен.
Почисти го!
Винаги съм искал да бъда художник.
И както на много творци преди мен женските форми винаги са били
голям източник на вдъхновение.
Винаги съм изпитвал страхопочитание пред силата която те несъзнателно притежават.
Ще изчистиш ли това или не?
Това е Шерън Пинти.
Шерън знае че справянето с осем часовите смени е вид изкуство.
Изкуството да тласнеш ума си някъде другаде така че той да спре да осъзнава размяната.
Всички хора които работят тук са усъвършенствали тяхното собствено индивидуално изкуство.
Шерън знае правило номер едно.
Часовникът е враг. Основното правило е това:
Колкото повече гледаш към часовника, толкова по бавно минава времето.
То ще открие скрито место в твоето съзнание и ще го измъчва всяка секунда.
Това е основното изкуство за да се справиш с търговията на своето време.
Някакви отстъпки?
Tова е Бари Брикман.
Бари се мисли за смел каскадьор .
Като за начало Бари е доста известен.
Когато един от неговите трикове с колело се обърка,
операторът го качи в интернет.
От тогава Бари не слиза от тротинета си.
Мат Стивънс е също отявлен любител на тротинетите.
Какво беше другото?
Наденица.
А да.
- Сега Бари и Мат са добри приятели. - Заповядайте.
Помежду си, те са измислили съвсем различен начин за да се справят с продажбата на своето време.
- Бари. - Какво?
Виж.
Това е изкуството да намираш да правиш всичко друго но не и да работиш.
Това беше тяхното последно предъпреждение за това че се занимават с нещо различно от тяхната работа.
Няколко седмици по рано Бари и Мат бяха докладвани за това което те наричат
"да помагаш на дамите".
Това бяха тези бутилки шампоан които ги изпратиха на тяхното приключение.
Бари и Мат знаеха как изглеждат те...
и те знаеха че жените в супермаркета също знаят как изглеждат те.
Тяхната теория беше че въпреки това че са секс играчки маскирани като шампоан,
жените биха искали да ги опитат като секс играчки но се притесняват да ги купуват,
защото те знаят на какво приличат.
Решението да ги купят би било по лесно ако те са вече на касата.
Ако те не протестират тогава Бари и Мат знаеха че са помогнали на бутилката да си намери щастлив дом.
Но това което не знаеха, беше че тези бутилки бяха най добре продавания шампоан в магазина.
Бари предизвика Мат на състезание с тротинетки в което те ще спринтират по едната пътека и след това по другата.
Те ще минат всички 14 алеи и след това назад до страт линията.
Те чакаха деня в който менажера ще се обади че е болен.
Изкуството да правиш всичко друго освен да работиш е пристрастяващо.
Възбудата от това да правиш нещо което не трябва да правиш
заедно с последиците от това ако те хванат
е толкова силна че често притегля останалите надалеч от техните собствени изкуства.
Пригответе се...
готови...
Старт!
Когато усъвършенстваш изкуството да пренасяш съзнанието си някаъде другаде,
осем часа минават ей така.
Манипулирането на времето не е точна наука.
Както всяко друго изкуство, то е лично индивидуално.
Изпратете ги навън в света, задоволени и щастливи…
Но ти си човека.
Трябва да ти призная Шерън, аз съм скромен човек. И се чувствам фантастично.
Изглеждам прекрасно.
Хвърлам го в лицето ти?
Ти ме вдъхновяваш. Може би повече отколкото аз вдъхновявам себе си...
Да ти си късметлия.
На пейката с момчетата,
Чувствам се като бог. Аз съм Адонис.
Поддържам добрата си форма, Знам това.
Виждам погледите...
И ги игнорирам.
Трябва да продължиш, нали знаеш? Трябва да се опитваш.
Остави своя отпечатък.
Така се чувствам. Чувствам се като истински мъж.
Ти харесваш истинските мъже нали?
Има нещо върховно...
Та какво е изкуството да направя така че смените ми да минават толкова бързо?
Представям си обратното.
Че времето е спряло.
Представям си че дистанционното на живота е на пауза.
В този замръзнал свят имам възможността да работя свободно и незабелязано.
Никой дори не подозира че времето е спряло.
И когато незабелязано започне да тече отново ще бъде същото с изключение на леката тръпка.
Не поразлично от чувстото как някой ходи върху твоя гроб.
Tози момент...
когато видиш някой да върви по улицата който е толкова хубав че ти не можеш да направиш нищо друго освен да го гледаш .
Представете си както аз си представям в един свят на пауза
е много лесно да разбереш идеята за красотата,
да я имаш замръзнала точно пред теб,
хваната в точно определен момент.
Неочаквано.
За мен този интерес към красотата започна в много ранна възраст.
Аз бях на 6 или 7 когато мама и татко взеха чуждестранна студентка.
Тя беше в късните тийнейджърски години и учеше английски в близкото училище.
Беше шведка, ходенето от банята до нейната стая нямаше нужда да е скромно.
Беше точно в този момент когато нещо неосъзнато се случи с мен.
Аз видях женското тяло така както никога не го бях виждал.
Аз се почувствах очарован и учуден от красотата на нейното голо тяло,
аз исках да спра света за да задържа този монет цяла седмица.
Никога не съм чувствал такава цялостност.
До ден днешен, все още вярвам че това беше най красивото нещо което някога съм виждал.
Изпусна това.
И би ли било грешно?
Те ще ме мразят ли ?
За това че ги гледам.
Имам предвид че истински ги гледам.
Четох веднъж за жена чиито тайни фантазии били да има връзка със художник.
Тя мислела че той истински ще я вижда.
Ще вижда всяка извивка,
всяка линия,
всяка вдлъбнатина и ще ги обича защото те са част от красотата която я правят уникална.
И когато съм готов единственоито нещо което трябва да направя за да пусна времето отново...
е да щракна с пръсти.
Бари !